Embert szaván, ökröt szarván.
Egy bolond oly követ dob a kutba, hogy száz okos sem birja kivenni.
Véletlen erdőben gyakorta nyul fekszik.
Mocskos beszélgetés erkölcsvesztegetés.
Szegényt az ág is huzza.
Szótalan mint a föld.
Erdőnek is vagyon füle és mezőnek szeme.
Ebéd után forgat nyársat.
A disznó-almot is eladná. Igen fösvény.
Ellenkező dologban válik meg, ki mire való.
Hirmondó fecske tavaszt énekel.
Hol a félelem, ott a szemérem.
Nem töri tollát a dolognak.
Lábhoz szokott bocskor jobb a legujabbnál.
Nem esik messze alma fájátul.
Ki fulánkját könnyen bocsátja, nyilakat várhat helyébe.
Szép dolog, mikor száj és sziv egyetértenek.
Elvenni emberség, adni meg istenség.
Nehéz két hajdunak várat oltalmazni.
Ha nagy füle volna, épen csacsi lenne.
Halottról szemfödelet, koldustól botot.
Aluvó ebnek jajgat a költője.
Akkor van legroszabbul a beteg, mikor nem érzi, hol fáj.
Jobb messzi lenni az akasztófátul.
Addig tekerd a guzst, mig hajlik a vessző.
Szokta a dolgot, mint czigány a szántást.
Könnyü volna megnyirni a disznót, ha malaczkorában rászoktatták volna.
Hamarkodó ebnek vakok a kölykei.
A farkas ritkán eszik sült hust.
Farkasfogra kelt. (Örökre elveszett.)
Büdös bornak nagy czégért szoktak emelni.
A könnyü is nehéz a nemakarónak.
Ha adtál, felejtsed, ha vettél, emlitsed.
Ha erő nem használ, ravaszsággal hozzá.
Éhes embernek csel gyanánt esik az alvás.
Később száll el a gólya, mint a veréb.
Vén bába ördögök hadnagya.
Szapora mint az ebkapor.
Ha élőfával igy bánnak, mit tesznek a levágottal.
Dölt gabona nem szerez szükséget.
Orrában hordja a harangozó pénzt.
Farkas ha koplal, sem cserél a kalmár ebével.
Elvesztette a fonalat. (Beszédben vagy másban a rendet.)
Egy két napi dinom dánom holtig való szánom bánom.
Jó ágyat vetett magának.
Jobb az elég, mint a sok.
Sűrűn vetik magvát az emberséges embernek, de vékonyan kel.
Kis bajt került, nagyba esett.
Kinn a barát a csuklyából.
Kicsin az ól, nagy a disznó.